‫- סדרה תיעודית מקורית של NETFLIX -‬
‫לשיר יכולות להיות אלף משמעויות שונות‬ ‫לאנשים שונים,‬
‫וכששואלים אותי "מה אומר השיר הזה?"‬ ‫אני עונה, "מה שהשיר אומר לך, זו המשמעות."‬
‫אבל אני לא אספר‬ ‫מה משמעות השיר עבורי, כי,‬
‫זה אולי אומר שאנפץ לכם את האשליה.‬
‫אין שני אנשים שיכולים להסכים על ההגדרה‬ ‫של מוזיקת עם,‬
‫ההגדרה שלי היא שמוזיקת עם היא תהליך שנמשך‬ ‫כבר אלפי שנים.‬
‫היה היה, לפני הרבה זמן, בן שבט זולו ניגש‬ ‫למיקרופון באולפן ההקלטות היחיד באפריקה‬
‫ושר 13 תווים שהרוויחו משהו כמו‬ ‫15 או 16 מיליון דולר.‬
‫כמעט שום דבר מזה לא חזר אליו, או אחרי שמת,‬ ‫לצאצאיו בדרום אפריקה.‬
‫יש מיליוני שירים כאלה, בכל העולם ומה שנפלא‬ ‫זה שהרבה מהם מגיעים הנה.‬
‫הנה שיר שאני מבקש שתשירו איתי, הוא מגיע‬ ‫מדרום אפריקה.‬
‫יש לי זיכרון מאוד ברור שלו, מגיל‬ ‫שלוש או ארבע,‬
‫ואמי מכינה את המקרוני עם הגבינה שלה‬ ‫לארוחת הערב.‬
‫הייתה לה אישיות שמחה ותוססת, וגם קול‬ ‫די נחמד.‬
‫היא ריקדה ושרה‬ ‫"ווימאווה, אה-ווימאווה, אה-ווימאווה",‬
‫כמו שכל אחד היה עושה.‬
‫היי, מצוין!‬
‫כל העולם שומע את השיר הזה וסומרות לו‬ ‫השיערות שעל העורף‬
‫והם מצפים להיות משועשעים או מבודרים‬ ‫או משהו כזה.‬
‫קצת קשה לי לחשוב על שיר שבוצע‬
‫לטווח ארוך יותר בזמן ובמרחב.‬
‫- פיט סיגר, "ווימאווה" (1952) -‬
‫- טייט פיט, "האריה ישן הלילה" (1982) -‬
‫- דה טוקנס,‬‫ ‬‫"האריה ישן הלילה" (1961) -‬
‫- נסינק, "האריה ישן הלילה" (1996) -‬
‫- חברים, "האריה ישן הלילה" (1996) -‬
‫- הנרי סלבדור, "האריה ישן הלילה" (1962) -‬
‫- החבובות, "האריה ישן הלילה" (1996) -‬
‫- מלך האריות, "האריה ישן הלילה" (1994) -‬
‫ולמקרה שאתם תוהים מה למען השם זה אומר,‬ ‫הוא אומר, "האריה ישן, האריה, האריה."‬
‫האגדה אומרת שהאריה לא מת, הוא רק ישן.‬
‫הוא יתעורר יום אחד ויוביל אותנו לחופש.‬
‫במבט לאחור, הרגשתי שזה מדהים ומביך‬ ‫שלא הכרתי את סיפור הרקע הזה.‬
‫כנראה שכבר היה לי שיער אפור לפני ששמעתי‬ ‫על מה השיר‬
‫וכמה שהייתי עיוור לפני ששמעתי‬ ‫את ההקלטה המקורית מ-1939.‬
‫- סולומון לינדה וציפורי הערב,‬ ‫"מבובה" (1939) -‬
‫ריאן מאלאן, סופר ועיתונאי שאבותיו הגיעו‬ ‫לדרום אפריקה במאה ה-17.‬
‫זה היה אחד מקרובי משפחתו, ד.פ. מאלאן,‬ ‫שהיה ראש הממשלה הראשון מהמפלגה הלאומית‬
‫ושהיה האחראי על הטלת האפרטהייד לראשונה,‬ ‫דבר שהוא נאבק בו כל חייו.‬
‫- ביתו של ריאן מאלאן, יוהנסבורג,‬ ‫דרום אפריקה -‬
‫כלב קטן ומצחיק שכמותך.‬
‫שמי הוא ריאן מאלאן,‬
‫אני דרום אפריקני, אני אפריקנר.‬
‫אני סופר, אני מנגן קצת מוזיקה,‬
‫אני שותה די הרבה. מעשן סיגריות.‬
‫כן, אתה תקבל קפה.‬
‫כשהייתי ילד, הרגשתי כאילו אני קבור תחת‬ ‫נטל כבד ובלתי אפשרי‬
‫של היסטוריה ואשמה שנשאתי על כתפיי.‬
‫ההיסטוריה של משפחת מאלאן הייתה אחד הגורמים‬ ‫שהכבידו על תודעתי הצעירה.‬
‫ד"ר ד.פ. מאלאן,‬ ‫הוא וסבא שלי היו בני דודים.‬
‫הוא היה ראש ממשלת האפרטהייד הראשון‬ ‫של דרום אפריקה ב-1948.‬
‫האפרטהייד הגדול, הרעיון הזה, יוסד‬ ‫מתוך גזענות ועליונות לבנה.‬
‫האמינו לי, הייתי הרוס מאשמה‬ ‫בגלל אפרטהייד והתחושה שאני מסובך בו.‬
‫כדי לחיות עם עצמו, אבי עיוור את עצמו‬ ‫לנזק שעשה האפרטהייד לשחורים.‬
‫הפגנות נגד מדיניות האפרטהייד הנוקשה‬ ‫של ממשלת דרום אפריקה‬
‫התלקחו לאלימות מזעזעת,‬ ‫כל דרום אפריקה תססה.‬
‫אחד הזיכרונות הכי מוקדמים שלי, קראתי‬ ‫במגזין "טיים" על הרפתקאותיו של צ'ה גווארה.‬
‫היו כל מיני תמונות נוצצות שלו עם הכומתה,‬ ‫חשבתי שזה מגניב.‬
‫החלטתי שגם אני קומוניסט ואני זוכר את עצמי‬ ‫עומד בחצר האחורית, ואומר למרים שבללה,‬
‫שהייתה המשרתת שלנו, שאני קומוניסט וכשאגדל‬ ‫ניפטר משטויות האפרטהייד האלה ושאשחרר אותה.‬
‫אני זוכר שהיא כאילו...‬
‫ציפיתי שהיא תגיד תודה, או משהו.‬
‫במקום זה היא אמרה, "אה, סוקה", שזה אומר,‬ ‫"לך מכאן, אתה מדבר שטויות".‬
‫והיא צדקה לחלוטין.‬
‫אבל אהבתי אפריקאים.‬
‫אהבתי להסתובב איתם,‬
‫ואהבתי להקשיב למוזיקה שלהם ברדיו.‬
‫אהבתי לאכול את האוכל שלהם.‬
‫זו קלישאה אפריקאית ישנה כל כך, אבל רציתי‬ ‫להיות גם הגיבור של...‬
‫השחרור השחור, כי זה נראה לי די מגניב.‬
‫ערב אחד בשנות ה-70 המוקדמות,‬
‫חבריי ואני התגנבנו מבתינו וציירנו גרפיטי,‬ ‫על קיר בטון ענק ליד דרך אמפייר,‬
‫שזה רחוב ראשי גדול ביוהנסבורג.‬
‫כתבנו, "אמרו בקול, אני שחור ואני גאה!"‬ ‫באותיות בגודל שני מטרים.‬
‫היה צילום של עבודתנו בעיתון‬ ‫האפריקאנז המקומי.‬
‫תחת כותרת שאומרת שמשטרת הביטחון חוקרת.‬
‫ובקרב חבריי, זה היה מגניב, כאילו,‬ ‫להנחית מכה על האימפריה המרושעת.‬
‫אבל בסופה של כל התבגרות של בן דרום אפריקה‬
‫ציפו מאנשים שכמוני להצטרף לצבא ולצאת עם‬ ‫רובים על הכתפיים להלחם בצבאות הקומוניסטים.‬
‫ממש לא האמנתי במטרה. לא האמנתי באפרטהייד.‬
‫התחמקתי מהגיוס במשך שנתיים, שלוש שנים‬ ‫ובסוף כשזה נהיה בלתי אפשרי,‬
‫ב-9 במאי 1977, עליתי על מטוס וטסתי‬ ‫אל עולם הצבע.‬
‫- אני אוהב את ונציה -‬
‫מצאתי את עצמי בלוס אנג'לס‬
‫כותב ביקורות רוקנרול למגזינים קטנים‬ ‫תחת שם העט נלסון מנדלה.‬
‫לא יכולתי להשתמש בשמי‬ ‫כי לא היו לי ניירות.‬
‫אם הייתם פוגשים אותי כשהמטוס שלי נחת‬ ‫ושואלים, "מי אתה ומה אתה עושה כאן?"‬
‫הייתי מציג את עצמי פשוט כאדם לבן שנאבק‬ ‫בכל הכוח נגד האפרטהייד‬
‫מהרגע שבו נהייתי מודע לעצמי.‬
‫אבל ידעתי בדיוק למה עזבתי את דרום אפריקה.‬
‫עזבתי את דרום אפריקה כי הבעיות הגזעניות‬ ‫היו בלתי פתירות לחלוטין.‬
‫בלתי אפשרי לפתור את הדברים, עומדת להיות‬ ‫מלחמת גזע נוראית במדינה הזו‬
‫ואני לא רוצה להשתתף בה כי אני פחדן.‬ ‫זו האמת.‬
‫הייתי כמעט בן 30 כשהמאבק האחרון התחיל‬ ‫בדרום אפריקה, ספטמבר 1984.‬
‫המהומות הגדולות והאלימות התפרצו,‬ ‫והן התפשטו כמו אש בכל הארץ.‬
‫המונים זועמים עם אבנים ברחובות, ומשטרה עם‬ ‫רכבים משוריינים ואנשים שנהרגים כל יום.‬
‫צפיתי בזה מרחוק,‬
‫והייתי צריך לחזור לכאן ו...‬
‫ולהתמודד עם זה.‬
‫הייתי גם עיתונאי והייתי צעיר ושאפתן.‬
‫היה לי רעיון לספר שלא היה דומה לכל מה‬ ‫שנכתב בעבר.‬
‫- דרום אפריקה -‬
‫"לבי הבוגדני" מדבר על פחד גזעני ושנאה‬ ‫מושרשים מאוד.‬
‫ריאן מאלאן שייך לשבט אפריקנרי שהתיישב שם‬ ‫לפני 300 שנה.‬
‫מאז שיצא לאור בשנה שעברה,‬ ‫הספר "לבי הבוגדני"‬
‫גרם לממש כל מבקר להלל את מרדפו הבלתי פוסק‬ ‫אחרי האמת הקשה על דרום אפריקה.‬
‫הרשה לי להיות כן,‬
‫אתה כותב, אני אצטט אותך, ש"כותבים מסוימים‬ ‫רואים סכנה כשהם רואים שחורים.‬
‫"חלקם רואים פראיות, חלקם רואים קרבנות,‬ ‫חלקם רואים גיבורים מהפכניים,‬
‫"מעטים מאיתנו רואים בבירור."‬ ‫כמה ברור נראה לך שיכולת לראות?‬
‫היו דברים לגבי להיות לבן בדרום אפריקה,‬ ‫שכולנו ידענו אבל לא ידענו איך לומר.‬
‫נמאס לי מהבולשיט של עצמי,‬
‫הרשו לי לספר לכם עכשיו את האמת.‬ ‫שמי הוא מאלאן,‬
‫אני אחד מהם. ככה זה להיות בתוך הראש שלי.‬
‫אין דבר מעורר רחמים כאדם שמתכחש למי שהוא.‬
‫אני אוהב שחורים ואני מפחד מהם.‬ ‫פחדתי מהם, אך אהבתי אותם.‬
‫אני קרבן לאותה פסיכוזה גזעית בדיוק‬ ‫ואולי גם פחדים חסרי היגיון‬
‫שמאחדים דרום אפריקאים לבנים וקובעים‬ ‫את התנהגותנו בשלב ההוא‬
‫ואלו הדברים שאני אמור לכתוב עליהם.‬ ‫אלו הדברים היחידים שחשובים,‬
‫זה היה הדבר היחיד שידעתי על דרום אפריקה‬ ‫שהיה באמת חשוב.‬
‫אני מגיע ממדינה מסובכת מאוד,‬
‫היינו צריכים הכרה פתוחה וכנה‬ ‫של המחלוקות שלנו.‬
‫היינו צריכים לעקור את לבבותינו, להניח אותם‬ ‫על השולחן ו...‬
‫לבהות בהם מספיק זמן כדי לבדוק‬ ‫אם הגאולה מחכה.‬
‫אמון הוא כל מה שיש לנו נגד האפלה,‬ ‫וזו האפלה שבתוכנו.‬
‫- מוולי מזיזי -‬
‫דרום אפריקה כנראה ידועה בעיקר בשל‬ ‫מאבקה לחירות והמוזיקה שלה.‬
‫מאמציה המוזיקליים שבו את דמיונם וסקרנותם‬ ‫של אנשים סביב העולם.‬
‫הנה מה שקורה.‬
‫אז, בשנת 1999,‬
‫היה לנו בחור בדרום אפריקה בשם ג'וני קלג,‬ ‫הידוע גם כ"לה זולו בלאנק",‬
‫שהיה שילוב מצוין ככוכב פופ מהזולו.‬
‫ופגשתי אותו פעם במה שאנו מכנים "בראייבלס"‬ ‫בדרום אפריקה, ברביקיו,‬
‫והוא התחיל לספר לי על שיר שנקרה "מבובה"‬
‫ואיך שהוקלט ביונהנסבורג בשנות ה-30 וכו'.‬
‫התגאיתי בכך שאני דרום אפריקאי מיודע היטב,‬ ‫וחשבתי שאני מדליק ומגניב,‬
‫הרגשתי שזה מדהים ומביך שלא הכרתי‬ ‫את סיפור הרקע הזה, אז התחלתי לחקור את זה.‬
‫זו הייתה הפעם הראשונה ששמעתי‬ ‫על סולומון לינדה.‬
‫- רוב אלינגהם, ארכיונאי לשעבר,‬ ‫הוצאת המוזיקה "גאלו" -‬
‫למעשה, אני הוצגתי וקיבלתי פנייה‬ ‫מריאן מאלאן.‬
‫הוא בדיוק התחיל לחקור את הסיפור.‬
‫השנה הייתה 1939 ואנחנו ביוהנסבורג.‬
‫סולומון לינדה היה מהגר עבודה משבט זולו‬ ‫בעומק האזור הכפרי.‬
‫במשך היום הוא עבד, עבודת כפיים,‬
‫אבל בלילה הוא היה גם הסולן של להקה מגניבה,‬ ‫"ציפורי הערב".‬
‫שחורים למעשה נעקרו ממקומם בצורה פעילה‬
‫כך שהם נאלצו לעזוב את האזורים הכפריים‬ ‫ולבוא אל הערים כדי למצוא עבודה.‬
‫כמו שאני מבין את זה, סולומון לינדה התחיל‬ ‫לעבוד במלון קרלטון.‬
‫העיר נדלקה באמצע אפריקה, והיו בה דברים כמו‬ ‫גורדי שחקים וחשמל,‬
‫דברים שלא היו קיימים במקום שבא ממנו.‬
‫כן, עבד? מה אתה רוצה?‬
‫הבוס אומר שאני צריך לתת לך את המכתב הזה.‬
‫בזמנם החופשי, הגברים היו מתאספים‬ ‫ויוצרים מקהלות.‬
‫כתערובת מעניינת של שורשים אפרו-אמריקאים‬ ‫משולבים באלמנטים של מוזיקה ילידית.‬
‫בסופי השבוע המקהלות היו מתחרות.‬
‫סולומון, הוא היה אדם בעל יכולות מוזיקליות‬ ‫די יוצאות דופן‬
‫מבחינת זה שהיה סולן פנטסטי.‬
‫אז, זה כמובן הפך אותו למועמד לכך‬ ‫שבסופו של דבר ינהיג מקהלה משלו.‬
‫אז הם באולפן ההקלטות "גאלו",‬ ‫שהיה אולפן ההקלטות הראשון באפריקה.‬
‫- "גאלו" -‬
‫הבחורים ברקע התחילו את קולות הרקע,‬ ‫זה הולך ככה...‬
‫וקולות האמצע שרים...‬
‫"מבובה" הוקלט שלוש פעמים.‬ ‫היו שלושה טייקים.‬
‫רק בטייק השני וממש בסוף,‬
‫בפזמון האחרון, שם הוא פתאום מתחיל לאלתר.‬
‫וסולומון לינדה ניגש אל המיקרופון,‬ ‫ושר את התווים האלה ש...‬
‫שינו את ההיסטוריה.‬
‫"מבובה" מכר בערך 100 אלף תקליטים.‬
‫באותה תקופה, מאה אלף נחשב ללהיט ענק.‬
‫אתם יודעים, במשך 15, 20 שנה הסגנון‬ ‫המוזיקלי הזה נודע בתור "מבובה",‬
‫כי זה נשמע כמו השיר של סולומון לינדה.‬
‫סגנון המבובה המשיך להיות פופולרי,‬
‫זה נהיה איסיקוולה ג'ו,‬ ‫ואז זה היה קוטוזה מפאנא,‬
‫ולבסוף זה נהיה אסיקאת'מיה.‬
‫אתם יודעים, קחו מישהו כמו ג'וזף שבללה,‬ ‫המנהיג של "ליידיסמית' בלאק ממבאזו", כאילו,‬
‫שמעתי אותו המון פעמים‬
‫מצדיע לסולומון לינדה שהיה אבי הז'אנר.‬
‫עם הקול היפה שלו כמו ציפור.‬
‫- ג'וזף שבללה, ליידיסמית' בלאק ממבאזו -‬
‫זה כאילו...‬
‫אתה המלך.‬
‫כשאנו מדברים על סולומון לינדה, אתה מדבר‬ ‫על אחד מהגיבורים שלנו.‬
‫אנחנו ממש כמו...‬
‫בניו.‬
‫- מרים מקבה, "מבובה" (1962) -‬
‫מה שמדהים בשיר הזה הוא שהוא הפך לנעימה‬ ‫הכי מפורסמת שיצאה מאפריקה אי פעם,‬
‫וכנראה שגם הכי רווחית.‬
‫אז ב-1999, רולינג סטון ביקשו שאציג להם‬ ‫כמה רעיונות לסיפורים.‬
‫כתבתי רעיון גדול לסיפור, אלתרתי ישר מהראש,‬ ‫על הסאגה הבין תרבותית המדהימה של השיר הזה.‬
‫- הספרינגפילדס, "ווימאווה" (1962) -‬
‫- קרל דנוור, "ווימאווה" (1964) -‬
‫אז התחלתי לחקור על זה עבור רולינג סטון.‬
‫באותה תקופה השיר כנראה היה הכי מוכר כי הוא‬ ‫הופיע בשובר הקופות של דיסני, "מלך האריות",‬
‫וגם במחזמר בברודווי באותו שם.‬
‫- מלך האריות, המחזמר,‬ ‫"האריה ישן הלילה" (1997) -‬
‫כשהגעתי לסוף הסיפור, סיפור פנטסטי כל כך,‬ ‫ואמרתי, "כמובן שעלינו להבין לאן הכסף הלך",‬
‫שאלו סוג של מילים אחרונות מפורסמות.‬
‫המוזיקה הייתה החלק הכי קל במחקר ואז ניסיתי‬ ‫במשך הרבה חודשים להבין לאן הלך הכסף.‬
‫מצאתי את בנותיו של סולומון לינדה.‬
‫נסעתי לבקר אותן בביתן בזולה.‬
‫- זולה, סוואטו, דרום אפריקה -‬
‫יצאתי לדרך במצב החרדה הרגיל של לתהות אם‬ ‫יגנבו לי את הרכב או לתהות אם אחזור בחיים.‬
‫ועצרתי ליד ביתן, דפקתי על הדלת‬ ‫ואליזבת' פתחה.‬
‫יש להוסיף שבאותו זמן הן היו ארבע אחיות.‬
‫- בנותיו של סולומון לינדה -‬
‫- דלפי, אליזבת', פילדה -‬
‫היו לנו את התקליטים והגרמופון שלו,‬
‫אז כך שמעתי את השיר "מבובה".‬
‫אימא אמרה, "הקול הגבוה הזה, זה אבא שלך."‬
‫כשהצליל יצא מהרמקול,‬
‫הייתי מתקרבת ומקווה לראות אותו בפנים.‬
‫רק מלשמוע את הקול שלו, הייתי חושבת‬ ‫שאראה אותו.‬
‫לא ידענו אפילו שיש כסף בהלחנת שיר.‬
‫פשוט שמחנו לדעת‬ ‫שלאבא שלנו יש שיר בתקליט,‬
‫כי היינו רק ילדות באותו זמן.‬
‫שאלתי אותן, "אתן מקבלת משהו מהשיר?"‬
‫והן ענו, "כל מה שאנו יודעות זה...‬
‫"שמישהו עשה משהו מחוץ למדינה עם המוזיקה‬ ‫של אבא שלנו, אבל אנחנו לא יודעות מה בדיוק,‬
‫"ויש עו"ד לבן ביוהנסבורג שלפעמים נותן‬ ‫לנו קצת כסף."‬
‫והן הראו לי כמה פיסות נייר שכתוב עליהן‬ ‫בכתב יד,‬
‫"האריה ישן הלילה, אסק"פ, עשרה אחוז,‬ ‫600 דולר."‬
‫מעולם לא ביקר אותנו אדם לבן.‬ ‫ריאן היה הראשון.‬
‫הוא אמר שיעזור לנו לחקור לעומק‬
‫מה קרה לכסף של אבא שלי.‬
‫לאן הוא הגיע? מי לקח אותו?‬
‫כדי שנוכל לקבל את מה ששייך לנו.‬
‫לחשוב שיוצרי "מלך האריות" מרוויחים‬ ‫סכומי כסף גדולים עם השיר של אבי.‬
‫היינו פגועות‬
‫שבנותיו של כותב השיר יהיו רעבות,‬
‫אך האמריקאים משמינים עם שירו של אבינו.‬
‫זה כואב.‬
‫עד שריאן סיפר לנו, לא היה לנו מושג.‬
‫ידעתי בדיוק מי היה אביהן, וידעתי כמה‬ ‫משמעותי היה מה שקרה באולפן ההקלטות ההוא‬
‫בשנת 1939, וכמה ענקית ועצומה הייתה התהודה.‬
‫הייתה עוולה פשוטה שהיה לי סיכוי קטן לתקן.‬
‫האנשים האלה לא זכו ליחס ראוי, וזה לא הוגן.‬
‫אני נמצא באפריקה, מבחינה גנטית, 380 שנה.‬
‫מעל הכול אני רוצה מחילה על חטאי אבותיי‬ ‫ואני רוצה להיות אהוב, אוקיי?‬
‫אז...‬
‫במקרה הזה, עשיתי משהו שאני מקווה שיגרום‬ ‫לאנשים לאהוב אותי, הם...‬
‫לשחורים, לאהוב אותי.‬
‫זו האמת עליי?‬
‫זו בערך האמת.‬
‫היינו ממש בתחילת המחקר,‬
‫כשנתקלתי בהתנגדות מצד עורך דין לבן‬ ‫שייצג את בנותיו של לינדה.‬
‫היה נראה לי שהדרך היחידה לקבל את התיק שלו‬ ‫ולבדוק...‬
‫מה בדיוק קרה עם הכסף שבא מהשיר הייתה‬ ‫למצוא עורך דין שיחליף אותו.‬
‫ריאן בא לפגוש אותי,‬
‫והוא אמר שהוא עסוק בכתיבת מאמר למגזין‬ ‫רולינג סטון‬
‫ושהוא חשף עובדות מסוימות שהוא רוצה לחלוק‬ ‫עמי ושהוא מאמין שיש כאן מאבק משפטי.‬
‫האחיות נתנו לי את רשותן בכתב‬ ‫לגשת לעורך הדין שלהן ביוהנסבורג‬
‫ולהגיד, "בבקשה שתף פעולה עם האיש הזה,‬ ‫הוא מנסה לברר מה קורה עם התמלוגים שלנו."‬
‫ושוב, קיבלתי אצבע משולשת.‬
‫אני חושב שהדיו בקושי התייבש על ייפוי הכוח‬ ‫שהן נתנו לי כשנסענו למשרד שלו.‬
‫הגענו והסברנו שלא נצטרך יותר את שירותיו,‬ ‫כי מצאנו אנשים שיכולים לעזור לנו.‬
‫ואז הוא ענה, "ככה אתן מתייחסות אליי?‬ ‫אחרי שעבדתי כל כך טוב עם אימכן?‬
‫"ועכשיו אתן באות הנה עם האנשים האלה,‬ ‫ואומרות שאני אדם רע?"‬
‫זה הרגע שבו הבנו שיש לו מידע שלא קיבלנו,‬
‫ושהוא לא יוכל לעזור לנו.‬
‫אמרתי לכולם, "הנה ייפוי הכוח שלי,‬ ‫המנדט שלך הופסק, אז...‬
‫"אני כאן למעשה כדי לקחת ממך את התיק."‬
‫והוא אמר, "יש לי מעט מאוד."‬
‫והוא מסר לי קלסר עם כמה עמודים.‬
‫האנרו יוצא ומוסר לי תיקיה על הברכיים,‬ ‫ואני פותח אותה ויש בה בערך חמישה ניירות,‬
‫כי אין ספק שהיא, צומצמה, היא המילה, היא...‬
‫מישהו התעסק עם התיק והוציא את כל‬ ‫הדברים העסיסיים.‬
‫הרגשתי שהוא מנסה להסתיר משהו.‬
‫ואפילו לא בצורה שהיית אומר שהיא מעודנת.‬
‫לקחתי את התיק כי, א'...‬
‫בעיקר, רציתי לבסס את שמי,‬
‫ב'...‬
‫הרגשתי שהמשפחה עברה התעללות מוחלטת...‬
‫והמתעללים חשבו שיוכלו להתחמק מעונש,‬ ‫והם התחמקו לאורך תקופה ארוכה.‬
‫רציתי להראות...‬
‫לעולם שבחוץ, שאם תבואו הנה...‬
‫ותתעסקו עם דרום אפריקה ודרום אפריקאים,‬ ‫יהיה עליכם לכבד אותנו.‬
‫אין ספק שאתה לא מגיע מאפריקה, דניס.‬
‫שום אפריקאי שראיתי מנגן על תוף עם אגרופיו.‬
‫זה תמיד עם יד פתוחה,‬
‫ואז הם מלמדים אותך להזיז את ידייך‬ ‫פנימה והחוצה על התוף, כך...‬
‫אבל זה חייב להיות מאוזן לחלוטין.‬
‫כשהתחלתי לחקור את זה, מה שהתברר הוא‬ ‫ש"מבובה" הגיע לניו יורק בתחילת שנות ה-50,‬
‫כחלק מחבילת תקליטים שנשלחו מיוהנסבורג‬
‫על ידי המוזיקולוג הדרום אפריקאי הדגול,‬ ‫יו טרייסי.‬
‫טרייסי קיווה נגד כל הסיכויים שמישהו חדש‬ ‫יוכל לאהוב את המוזיקה הזו כמו שהוא אהב.‬
‫אך התברר שאף אחד לא היה מעוניין כי זה‬ ‫משהו מוזר מתרבות שוליים מוזרה.‬
‫והם עמדו לזרוק אותם כשאלן לומקס‬ ‫נכנס למשרד,‬
‫אנחנו מקליטים כאן הערב, עושים מסיבה,‬ ‫אז היכנסו.‬
‫הוא מסתכל על התקליטים ואומר, "אני מכיר‬ ‫מישהו שיאהב את זה, וזה פיט סיגר."‬
‫פיט סיגר היה האלוף של מעמד הפועלים,‬ ‫זמר עם.‬
‫הוא היה דמות בולטת עם הבנג'ו שלו‬ ‫ומכנסי הג'ינס הכחולים, שר שירים‬
‫על צדק, דרישת צדק לאדם העובד.‬
‫פיט חווה התגלות, הוא מרים את המחט‬ ‫ומוריד אותה.‬
‫הוא כל כך מוקסם מזה, הוא קורע פיסות נייר,‬ ‫ומעתיק את זה תו לו.‬
‫אסור לך לשייך אלייך תרבות של אחרים,‬ ‫אך בשלב זה בשנות ה-50 המוקדמות,‬
‫שיר עם מסורתי הוא נחלת הכלל,‬ ‫הוא אינו שייך לאף אחד.‬
‫הוא כמו סוס פרא בטבע.‬
‫כאילו, אף אחד לא יודע מי כתב את‬ ‫"שרוולים ירוקים", זה קרה לפני 600 שנה.‬
‫אז למה הניו יורקים האלה חשבו שהשיר מסורתי?‬
‫כפי שהבנתי, ב-1952,‬
‫כש"ווימאווה" הגיע לעשרת הגדולים באמריקה,‬
‫האנשים ב"גאלו" אמרו, "אלוהים, זה 'מבובה',‬ ‫שהוקלט על יד הבחור הזה, סולומון.‬
‫"זה השיר שלנו, אלוהים אדירים!‬
‫"אנחנו חייבים להגיע לניו יורקים האלה‬ ‫ולגרום להם לשלם לנו!"‬
‫בשלב זה, בכל אופן,‬ ‫בהיעדר חוקי זכויות יוצרים בדרום אפריקה,‬
‫המסורת של הזולו הייתה...‬
‫במוחותיהם של הלבנים האלה שחשבו על זה,‬
‫זו פשוט הייתה המוזיקה שעניינה‬ ‫אפריקאים כפריים‬
‫ואולי הם אפילו לא עלתה בדעתם השאלה,‬ ‫"האם אלו יצירות מקוריות?"‬
‫כי הם לא הבינו מילה אחת ממה שהם שרו.‬
‫אלה אפריקאים, זה מה שהם עושים,‬ ‫זה הטבע שלהם, אז, אתם יודעים,‬
‫הם רוקדים קצת גמבוט ואז שרים,‬ ‫יש להם חוש קצב כל כך נפלא.‬
‫השטויות המתנשאות האלה היו הגישה שלו.‬
‫אז הוא אומר לאמריקאים האלה,‬ ‫"זה שיר מסורתי"‬
‫הם לא הבינו אבל הם פשוט לקחו אקדח‬ ‫וירו לעצמם בראש.‬
‫כי ברגע שהניו יורקים שמעו את זה, זה אומר‬ ‫שזה נחלת הכלל, זה סוס פראי שאפשר לקחת.‬
‫אנחנו יכולים לתפוס אותו ולסמן אותו,‬ ‫"זה הולחן על ידי פול קמפבל"...‬
‫אבל מי זה פול קמפבל?‬
‫לא היה אדם כזה, זו הייתה דמות פיקטיבית‬
‫שהומצאה על ידי מו"לים של מוזיקה כדי לקבל‬ ‫תמלוגים על שירי עם שעדיין לא סומנו.‬
‫זה היה מצב חדש לחלוטין עבור חברת תקליטים‬ ‫דרום אפריקאית‬
‫שיהיה לה שיר שהוא בעשרת הגדולים במצעד‬ ‫הלהיטים האמריקאים.‬
‫זה כנראה הדבר הכי מרגש שאי פעם קרה להם.‬
‫בנוסף אולי גם הכי רווחי.‬
‫אז הם אמרו, "בואו נעשה משהו לגבי זה."‬
‫גיליתי בתיקייה של "מבובה",‬ ‫שאכן היה שטר מכר‬
‫או "מפגש זכויות יוצרים" כפי שנקרא אז,‬
‫מסולומון לינדה מול "גאלו אפריקן לימיטד".‬
‫על פי התאריך הוא נכתב ב-1952.‬
‫שזה בערך באותה תקופה שהייתה פעילות‬ ‫סביב "ווימאווה"‬
‫וגרסתם של "הטווים" לשיר.‬
‫אין ספק שמישהו ב"גאלו", באותה תקופה‬
‫הבין שלא היו להם מסמכים שיוכיחו את בעלותם.‬
‫אז הבוס זימן את לינדה למשרד שלו וגרם לו‬ ‫לחתום על חתיכת נייר שאומרת‬
‫ש"מבובה" הוא יצירה מקורית, ואז שלח את זה‬ ‫לניו יורק.‬
‫אני חושד שזה התקבל בזלזול וכעס,‬ ‫כי הם כבר אמרו שזה סוס פרא,‬
‫ועכשיו הם משנים את דעתם.‬
‫עד שאני הגעתי ושאלתי שאלות, כמעט כולם‬ ‫כבר מתו,‬
‫אבל החוזה מראה שהם הסכימו על חוסר הסכמה.‬
‫והאמריקאים, הם היו הבעלים של "ווימאוה"‬ ‫בשאר העולם,‬
‫ו"גאלו" היו הבעלים בדרום אפריקה‬ ‫ובאזורים שסביבה,‬
‫כמו רודסיה, מזרח אפריקה הפורטוגזית והדרום,‬ ‫שוק קטנטן.‬
‫לאף אחד ממי שהיה בחדר לא היה מושג מה יהיו‬ ‫ההשלכות לטווח הארוך.‬
‫שבסוף פיסת הנייר הזו תהפוך ל...‬
‫ראייה מספר אחת בסדרת האירועים שיצרה‬
‫אינספור מיליוני דולרים לחוזה‬ ‫זכויות היוצרים האמריקאי.‬
‫אם תשאלו אותנו, "האם זה היה לא הוגן?"‬
‫סולומון לינדה באותה תקופה עבד‬ ‫כאורז בשכר נמוך‬
‫במפעל הטבעת התקליטים של "גאלו"‬ ‫וארז תקליטים.‬
‫לדעתי חשוב להדגיש שזה לא היה בלתי חוקי,‬ ‫זו לא הייתה הונאה, זה היה פשוט...‬
‫יחסי הכוחות בין סולומון לינדה‬
‫ומי ששם את פיסת הנייר הזו מולו‬ ‫היו כאלה ש...‬
‫כשאני שם עצמי בנעליו, אני מניח שהייתי‬ ‫מרגיש שלא הייתה לו ברירה אלא לחתום.‬
‫מה שעלה במחשבותינו היה‬
‫שאבינו לא ידע לכתוב.‬
‫הוא לא ידע לקרוא. אז כשגרמו לו לחתום,‬ ‫הבהירו לו על מה בדיוק הוא חותם?‬
‫בנוסף, חתימה של אדם לא משכיל לא משקרת.‬
‫לפעמים הם יסמנו איקס ופעמים אחרות‬ ‫יעשו טביעת אצבע.‬
‫הראו לנו את המסמך שאבי חתם עליו...‬
‫כדי שנראה אם החתימה שייכת‬ ‫לאדם לא משכיל או שלא.‬
‫הוא לא ידע שהוא יכול להתפרנס מהמוזיקה שלו.‬
‫הוא פשוט שר.‬
‫לא היה לו מושג שהוא היה אמור לקבל‬ ‫חלק מהרווח, כי הוא היה עובד של "גאלו".‬
‫אז אני מניח שהעסקה הזו עושה את זה‬ ‫ברור כשמש שהם לא הרגיש כאילו‬
‫הייתה להם התחייבות כלשהי לכלפי‬ ‫סולומון לינדה לתשלום תמלוגים‬
‫או כל סוג של...‬
‫חלק מזרם ההכנסות‬ ‫שאולי הם יכלו להבטיח לעצמם מהאמריקאים.‬
‫פול קמפבל הרוויח עשרות אלפי דולרים,‬ ‫שהועברו ל"טווים",‬
‫וכמובן שהמו"ל שלהם היו לוקחים 50 אחוזים.‬
‫לזכותו, פיט סיגר, הוא חש שיש לו‬ ‫מחויבות מוסרית כלשהי לבקש מהמו"ל שלו‬
‫לוודא שבן הזולו הזה בדרום אפריקה יקבל‬ ‫את הזכויות שלו.‬
‫הם הבטיחו לו שזה ייעשה.‬
‫זה מעולם לא נעשה, מאמצים מזעריים נעשו‬ ‫פה ושם, אבל‬
‫ברגע שפיט סיגר החליט שהוא מוותר‬ ‫על הזכות לתמלוגים,‬
‫המו"ל ובעלי זכויות היוצרים האמריקאים,‬ ‫"פולקוויז", מצאו את עצמם במצב‬
‫בו הם יכולים לסגור עסקה שתתאים רק להם.‬
‫ברגע שפיט סגר את הדלת ויצא מהחדר, הם גלגלו‬ ‫עיניים, הדליקו עוד סיגר שמן ואמרו,‬
‫"אני אגיד לך מה, שלח כמה סנטים לאנשים האלה‬ ‫באפריקה" וכו'...‬
‫"זה ישמח אותם ונגיד לפיט שעשינו את זה."‬
‫לא יודע מה אתכם, אבל אני אומר‬ ‫"שלום, אפריקה"...‬
‫ומי ייתן והיום ייגמר לנצח‬
‫כשהעושר שיש לכם נגנב בידי אחרים.‬
‫ואני הועשרתי והרבה אנשים כמוני‬ ‫הועשרו מהמוזיקה שלכם...‬
‫ואני מקווה שאתם יודעים את זה.‬
‫לא איכות נהדרת, אבל...‬
‫- קצב גבוה -‬
‫רואים שזה מאוד שנות השישים.‬
‫קרל ובסטר!‬
‫תודה רבה...‬
‫...שם השיר?‬ ‫-כן, האריה ישן...‬
‫"האריה ישן הלילה", "הטוקנס", קדימה.‬
‫גדלתי בברייטון ביץ' שבברוקלין, ובברוקלין,‬ ‫על החוף,‬
‫כל כמה רחובות ליד החוף הייתה‬ ‫קבוצת שירה שונה.‬
‫אתם יודעים, שרים על החוף וככה מושכים‬ ‫את הבנות.‬
‫ושרנו שיר קטן בשם "ווימאווה" ששמעתי ברדיו‬ ‫ולימדתי את הבחורים.‬
‫אבל מה זה אומר? מה זה אומר, "ווימאווה"?‬
‫לא היה לי מושג מה זה אומר, אז אני‬
‫ניגשתי לקונסוליה הדרום אפריקאית בניו יורק,‬ ‫וחקרתי על "ווימאווה",‬
‫וגיליתי שהמילה לא הייתה "ווימאווה"‬ ‫אלה "מבובה".‬
‫אז העברתי את המידע הזה למפיקים שלנו,‬ ‫הוגו ולואיג'י באר.סי.איי,‬
‫והם קראו לכותב השירים, ג'ורג' וויס.‬
‫ג'ורג' דיוויד וויס, בחור שלמד בג'וליארד‬
‫ועבד בעבר עם פרנק סינטרה וכתב שירים‬ ‫לאלוויס פרסלי.‬
‫הוא מונה להיות המנהל המוזיקאי של הדבר הזה.‬
‫סיפרתי לו מה המשמעות של השיר, והוא חיבר‬ ‫את המילים.‬
‫"בג'ונגל, הג'ונגל הגדול, האריה ישן הלילה."‬
‫- כותב השירים", ג'ורג' דיוויד וויס -‬
‫מאיפה השיר הזה הגיע?‬
‫טוב, כשהתבקשתי לכתוב שיר‬ ‫עבור להקה בשם "הטוקנס",‬
‫בדקתי את זה. לא בדקתי, חקרתי.‬
‫וגיליתי שזו הייתה מילה‬ ‫שהאפריקאים משתמשים בה כשהם נכנסים לג'ונגל,‬
‫זה היה או כשרודפים אחרי אריות‬ ‫או כשחוזרים אחרי שהם תפסו אריה.‬
‫לא ידעתי מה מהם,‬
‫אבל זה נתן לי את הרעיון‬ ‫ל"בג'ונגל..."‬
‫וכתבתי את המילים, חיברתי את המנגינה.‬
‫אבל הנקודה היא שהמילה‬
‫הייתה מילה שהאמריקאים לא ממש יכלו לבטא.‬
‫מבובה, מבובה...‬
‫אז המילה עברה "אינגלות".‬
‫"מבובה" זה אריה.‬
‫אבל בצורה ששרים את השיר,‬
‫שרים את זה כמו שיר חסר משמעות.‬
‫פשוט חוזרים על המילה "מבובה"‬ ‫לכל אורך השיר.‬
‫כמו שאני רואה את זה, הוא הילל את עצמו.‬
‫שהוא האריה.‬
‫כי המילה שחוזרת על עצמה היא "אתה אריה".‬
‫זו פשוט איך שהוא...‬
‫מהלל את עצמו, אתה מבין?‬
‫כשנכנסנו לאולפן‬ ‫חשבנו שאנו נקליט את "ווימאווה",‬
‫אבל הוגו ולואיג'י...‬ ‫אני יכול לראות את זה כרגע...‬
‫נתנו לי חוזה, חוזה צהוב, והמילים היו עליו.‬
‫ואני מסתכל על המילים ואנחנו יושבים‬ ‫ליד הפסנתר,‬
‫ואמרתי, "אני לא יכול להתאים את המילים האלה‬ ‫למנגינה של 'ווימאווה', זה לא מתאים."‬
‫אז מה שהייתי צריך לעשות באותו הרגע היה...‬
‫ליצור מנגינה שתתאים למילים ואלה היו‬ ‫שמונה התיבות השניות.‬
‫בפלאצטו, כמובן.‬
‫וכך יצרתי את המגינה ממש שם על הפסנתר,‬ ‫וכך זה הפך ל"האריה ישן הלילה".‬
‫"מבובה" עבר מוטציה והפך ל"ווימאווה"‬ ‫שהוביל ל"האריה ישן הלילה".‬
‫ב-1961 כש"האריה ישן הלילה" הגיע למקום‬ ‫הראשון במצעד הלהיטים,‬
‫ג'ורג' דיוויד וויס ושני המפיקים שלו,‬
‫הם נחשבו למלחיני השיר מה שאמר‬
‫שלפי מה שהיה מקובל באותם ימים, הם‬ ‫קיבלו 50 אחוז מרווחי השיר,‬
‫והחצי של המו"ל עבר ל"פולקווייז".‬
‫משם זה כמו לזרוק גפרור לאגם של בנזין,‬ ‫וכל העניין התפוצץ, כמו שאומרים.‬
‫אבל שוב, זה כאילו לא היה אפילו סנט,‬ ‫חלק לסולומון לינדה,‬
‫שבשלב זה נהיה די זקן וגוסס.‬
‫הוא אושפז ותוך שנה הוא נפטר.‬
‫הוא השאיר בדיוק 151 ראנד בחשבון הבנק.‬
‫סכום של 151 ראנד זה בערך...‬
‫תנו לי לחשוב,‬
‫זה בערך עשר דולר במונחים של היום.‬
‫- סולומון נטסלה נולד ב-1909‬ ‫מת בתאריך 8/9/1962 -‬
‫אני מקווה שזה לא נשמע מוזר, אבל אני באמת‬ ‫מאמין שאני כלי...‬
‫שדרכו האל שולח מחשבות, דחפים, יצירות...‬
‫זה מגיע דרכי, לא ממני, דרכי...‬
‫ואני זוקף את כל מה שאני כותב‬ ‫לזכות משהו ומישהו אחר,‬
‫ולא לעצמי.‬
‫בתחילת שנות ה-90 הייתה תביעה שנקראה‬ ‫"פולקווייז נגד ווייס".‬
‫בשלב זה זכויות היוצרים האמריקאיות תוקנו‬ ‫ואמרו בבירור‬
‫ש"ווימאווה" ו"האריה ישן הלילה"‬ ‫התבססו על שיר של סולומון לינדה.‬
‫מה שבא אחרי היה כמו פולחן משפטי‬ ‫מגוחך לחלוטין,‬
‫שבו יש שתי קבוצות, של אמריקאים לבנים‬ ‫עשירים במיוחד שנלחמים על בעלות‬
‫על שיר שאף אחד מהצדדים לא באמת יצר.‬
‫שני הצדדים בוויכוח השתמשו בביטוי‬ ‫"גנבה ספרותית" לעתים תכופות.‬
‫זה בעצם היה...‬
‫הודאה גלויה, אבל לא היה שם אף אחד‬ ‫שיקום ויגיד,‬
‫"אדוני השופט, אם יורשה לי. אני כאן‬ ‫כדי לייצג את הצאצאים‬
‫"של סולומון לינדה ומשפחתו.‬
‫"הוא מי שסבל מגניבה ספרותית‬ ‫משני הצדדים העשירים והלבנים האלה."‬
‫בנותיו של סולומון לינדה מעולם לא שמעו‬ ‫על התהליכים האלה עד שפגשו אותי.‬
‫הכול היה חדש להן לחלוטין.‬ ‫אף אחד לא יידע אותן,‬
‫או שעורך הדין שלהן ביוהנסבורג היה בור‬
‫או שהוא שיתף פעולה עם הניו יורקים‬ ‫ולא סיפר להן מעולם שהתהליכים האלה מתרחשים.‬
‫אם היו מספרים להן‬ ‫והן היו במצב לעשות משהו לגבי זה ולהשתתף‬
‫החיים שלהן היו משתנים ללא היכר.‬
‫אבל בגלל שהם מי שהם,‬ ‫הם יכלו פשוט להתעלם מהבנות לחלוטין.‬
‫- האריה אולי ישן, לא ג'ורג' ווייס -‬
‫האירוניה שבסיפור של "האריה ישן הלילה"‬
‫הוא גזר הדין שהיווה אבן דרך‬ ‫ונתן לג'ורג' ווייס‬
‫את כל השליטה על השיר "האריה ישן הלילה".‬
‫מה ששם אותו במצב שהוא יכול להרוויח המון.‬
‫רק אחרי הנקודה המסוימת הזו...‬
‫השיר ממש התפוצץ.‬
‫זה נראה מוכר.‬
‫איפה ראיתי את זה בעבר?‬
‫בשלב זה עם הצלחתם הכבירה של דיסני‬ ‫עם הסרט "מלך האריות"‬
‫ואז "מלך האריות: המחזמר"‬ ‫שהצליח אפילו יותר,‬
‫הייתי יושב מאוחר בלילה, מעשן ואומר,‬ ‫"אלוהים, זה המון כסף."‬
‫אז כשפירסמתי מאמר על זה במגזין רולינג סטון‬
‫כל מה שבאמת חיפשתי זה את הדברים הפשוטים,‬ ‫כמו, לשים את שמו של סולומון לינדה על השיר,‬
‫ולשלם לצאצאיו חלק הגיוני מהרווחים העצומים‬ ‫של השיר.‬
‫בהתחלה, האנרו ואני, תמיד חשבנו שהתקפה‬ ‫חזיתית הייתה הדרך הכי טובה לעשות את זה.‬
‫כל עורכי הדין האמריקאים האלה אומרים לי‬ ‫שזה בלתי אפשרי מסיבות חוקיות.‬
‫אנחנו בחורים לא מתוחכמים, ולא ממש ידענו‬ ‫מה אנחנו עושים.‬
‫הייתי בחירה נוראית,‬
‫לא היה לי שום ניסיון בזכויות יוצרים או‬ ‫קניין רוחני.‬
‫היו די הרבה חתיכות חסרות בפאזל הזה...‬
‫והשחקנים שחשדתי שיש להם גישה אליהן‬ ‫לא שיחקו במשחק.‬
‫הדרך היחידה קדימה שיכולתי לראות הייתה‬ ‫מסע תעמולה.‬
‫חשבתי שאם נוכל למקד מספיק אור‬ ‫על בעלי זכויות יוצרים אמריקאים,‬
‫הם יתכווצו ויתפתלו ונשכנע אותם‬ ‫לעשות את המחווה הראויה.‬
‫זה לא רק עניין דרום אפריקאי.‬
‫השיר נוצל בכל העולם.‬
‫ומבחינתנו, אנחנו בהחלט מסתכלים על הזדמנות‬ ‫לדרוש מחדש את התמלוגים האבודים.‬
‫כשריאן הצטרף ועשה את המאמר,‬
‫אז הטלפון התחיל לצלצל ללא הרף, וכולם‬ ‫התחילו לשאול מה "גאלו" מתכוונים לעשות.‬
‫החל מהרגע ההוא, ניגשתי לפגוש‬ ‫את הבכירים ב"גאלו",‬
‫ושאלתי אם אוכל לקבל את המימון כדי לקחת‬ ‫את זה לעו"ד לענייני זכויות יוצרים,‬
‫וניגשנו לפגוש את אוון דין.‬
‫הוא האדם שלמעשה כתב את הספר הדרום אפריקאי‬ ‫לחוקי זכויות יוצרים.‬
‫וכך התחיל ההליך המשפטי.‬
‫ראיתי את התיק הזה של "האריה ישן הלילה"‬ ‫כתרומה למטרה חברתית.‬
‫המטרה שלי הייתה למצוא דרך להשיג תמלוגים‬ ‫או הכנסה שתוזרם‬
‫למשפחתו של סולומון לינדה.‬
‫הייתי מודע למה שריאן מאלאן והאנרו פרידריך‬ ‫עשו,‬
‫באילו דרכים הלכו,‬
‫וידעתי מהידע האישי שלי על החוזים‬ ‫שהם לא הולכים לשום מקום.‬
‫לא הייתה לי הרבה תקווה בהתחלה‬ ‫כי ידעתי שסולומון לינדה‬
‫חתם על זכויות היוצרים וכשחותמים על זה‬
‫אתה שולל לעצמך את הזכויות לחלוטין,‬ ‫זה כמו למכור את הבית שלך.‬
‫לא הייתה שום...‬
‫שום אפשרות להתווכח על כוחם של ההסכמים האלה‬
‫שחלק מהתמלוגים יועברו חזרה למשפחת לינדה.‬
‫יום אחד, בשנות ה-2000 המוקדמות,‬ ‫קיבלתי שיחת טלפון כועסת מאליזבת'.‬
‫אליזבת'...‬
‫לא הלכה סחור סחור, היא אמרה,‬ ‫"אתה יודע, זה כמו כש...‬
‫"זה היה האיידס שלקח את אחותי."‬
‫לאימי היו ארבע בנות.‬
‫אדלייד הייתה זו שסבלה מהמחלה,‬ ‫האחרונה שנולדה.‬
‫היא הייתה נשאית HIV.‬
‫היא סבלה המון זמן לפני שמתה.‬
‫היא קיימת בשלושתנו, אנחנו עדיין שלוש.‬
‫לוויות הן מאוד חשובות לאפריקאים...‬
‫לתת לנשמות המתים פרידה נכונה,‬
‫ואנשים יגיעו לפשיטת רגל וירוששו את עצמם‬
‫כדי לבצע את הטקסים כהלכה.‬
‫אז, אני זוכר שהגעתי לאוהל בסוואטו והיה שם‬
‫דיוקן יפהפה של אדלייד כפי שהייתה פעם,‬ ‫ורבים מהמשפחה המורחבת היו שם.‬
‫- 13 ביוני, 2002 -‬
‫מותה של אדלייד היה השפל הנמוך ביותר‬ ‫שהגענו אליו במהלך המקרה הזה.‬
‫לא יכולנו להגיע נמוך יותר.‬
‫הרגשתי כמו כישלון.‬
‫באמת שכן.‬
‫היינו בתהליך כבר יותר משנה‬ ‫ולא היה לי שום הישג.‬
‫אם אדלייד הגיעה ממשפחה‬ ‫עם גישה לעורכי דין והשכלה‬
‫ולתשלומים משפטיים, ואם הם היו יכולים לשחק‬ ‫במשחק הקניין הרוחני,‬
‫חייהן יכלו להיות שונים מאוד, אבל לא‬ ‫אם היית אדם שחור ועני ביוהנסבורג, אז...‬
‫היה דובר אחד בלוויה שאמר‬
‫שהוא מקווה שעורך הדין של המשפחה‬ ‫יוכל עכשיו לעשות משהו מועיל‬
‫ויקדם את הנושא הלאה.‬
‫זה היה מכוון אליי.‬
‫הבנתי את זה,‬
‫אבל הייתי חסר כוח לחלוטין,‬ ‫כי אפילו בשלב זה, היה לנו מעט מאוד.‬
‫הייתי ממש קרוב להחליט שאין מה לעשות,‬
‫כשפתאום היה לי רגע של "מצאתי!"‬
‫ונזכרתי בתנאי מעורפל מאוד‬ ‫בחוק זכויות היוצרים,‬
‫שלמעשה הגיע מחוק זכויות יוצרים בריטי‬ ‫מ-1911.‬
‫הוא מגיע מימיו של צ'ארלס דיקנס.‬
‫- חוק זכויות היוצרים, 1911 -‬
‫חוק זכויות היוצרים הבריטי אז אפשר רק‬ ‫תקופת חיים ו-25 שנים בנוסף.‬
‫באותה תקופה, צ'רלס דיקנס נפטר לא מזמן‬
‫והשאיר את משפחתו במצב פיננסי עגום.‬
‫וזה גרם למחלוקת גדולה בפרלמנט הבריטי.‬ ‫דנו על כך בפרלמנט הבריטי.‬
‫הם אמרו, "בסדר, נוסיף עוד 25 שנה‬ ‫לאורך זכויות היוצרים,‬
‫אבל ניתן את 25 השנה הנוספות ליורשיו‬ ‫של הסופר.‬
‫זה שם את המשפחה בעמדה די חזקה, כי‬
‫הן יכלו לטעון ש"ווימאווה" הגיע מ"מבובה",‬ ‫"האריה ישן הלילה" הגיע מ"ווימאווה".‬
‫כל שימוש ב"האריה ישן הלילה"‬ ‫הוא הפרת זכויות יוצרים של "מבובה"‬
‫אם לא ניתנה רשות.‬
‫וכמובן, שום רשות לא ניתנה מצד משפחת לינדה‬ ‫כי הן לא ידעו שיש להן את הזכויות האלה.‬
‫הייתי מסוגל לחזור ל"גאלו" ולהגיד להם,‬
‫"למרות הראיה ההתחלתית הדי עגומה שלי‬ ‫על המקרה הזה,‬
‫"בעצם יש משהו שתוכלו לעשות."‬
‫והוצאתי חוות דעת בכתב.‬
‫אני חושב שזו הייתה חוות דעת‬ ‫בת 20, 25 עמודים.‬
‫וכשהגעתי לסופה‬
‫הייתה לי מעין...‬
‫מעין תחושה שהשתלטה עליי שקראתי כרגע‬ ‫משהו עוצר נשימה.‬
‫חשבתי לעצמי, "איזה ז'.‬
‫זה מדהים."‬
‫שמענו שמועות שיצאה חוות דעת,‬
‫וידענו שחוות הדעת הזו אולי היא המפתח...‬
‫שיפתח...‬
‫את התיק הזה.‬
‫- תקליטי "גאלו", אוקטובר 2002 -‬
‫יצרתי קשר עם האנרו‬
‫ואמרתי לו, "האנרו, לגאלו יש חוות דעת‬ ‫מאוון דין.‬
‫"מה שאנחנו כ"גאלו" מוכנים לעשות זה...‬
‫"לממן ולתת חסות לאוון דין כדי שיהיה מעורב‬ ‫באופן ישיר בתיק הזה."‬
‫נראה לי שזה הזמן, בשנת 2002‬ ‫להיות ממש רציניים לגבי העניין הזה.‬
‫אולי אפשר לומר‬ ‫שהיינו צריכים לעשות את זה קודם,‬
‫אבל ריאן והאנרו עשו המון עבודה.‬
‫ועכשיו לראשונה אנחנו לוקחים את כל‬ ‫המשאבים שלהם והמשאבים שלנו ומאחדים אותם‬
‫כדי לוודא ש"מבובה"‬
‫יהפוך לפנסיה עבור המשפחה לעתיד הרחוק.‬
‫זה לא הסוף, אבל אני מבטיח לכם,‬
‫האיש הזה, אוון דין, שפול הכיר לנו, הוא...‬
‫זה...‬
‫אם מישהו יכול באמת לעזור לנו כאן,‬ ‫שמכיר ומבין בזה,‬
‫ועכשיו כשהוא לצידנו, נוכל להגיע לאנשהו.‬
‫הוא האיש המתאים.‬
‫אז בואו נקווה. אנו מקווים ומתפללים.‬
‫אם תיאבק באנשים בעלי עורכי הדין האלה‬ ‫בניו יורק,‬
‫אתה חייב להגיע עם כלי נשק קטלניים משלך,‬ ‫ואנשים שאתה מאוד מאמין בהם.‬
‫ישבנו עם אוון, פגשנו אותו...‬
‫והוא התחיל להסביר לנו איך עובדת חוות הדעת.‬
‫הגאונות הגדולה שבאוון דין היא שהוא לקח‬ ‫את סעיף דיקנס ויישם אותו על המצב של לינדה.‬
‫בשנת 1987 הזכויות היו אמורות לעבור‬ ‫לקרובי המשפחה שלו‬
‫כדי שהן, כמו משפחתו של דיקנס,‬ ‫יזכו להזדמנות‬
‫לקבל עוד נגיסה מהתפוח,‬ ‫הזדמנות לקחת את זכויותיהן למקום אחר‬
‫ולקבל עסקה טובה יותר משקיבלו.‬
‫לא חשבתי בכלל שנשק עתיק ונפלא כזה‬ ‫יכול להיות קיים.‬
‫"גאלו" החליטו, עם הסכמת האחרים,‬
‫שהם באמת ישקיעו במקרה הזה את כל המאמצים,‬
‫והם רצו שזה יהיה מקובל בכל העולם‬ ‫שנחלתו של סולומון לינדה‬
‫תחזיק בזכויות היוצרים של "מבובה"‬
‫וכל שימוש ב"האריה ישן הלילה" או "ווימאווה"‬ ‫ידרוש רשות מהמשפחה.‬
‫לא ידעתי בדיוק על מה אוון חשב.‬
‫כן, אתה...‬
‫יש לך תאוריה משפטית טובה...‬
‫אבל בצורה מעשית, האם תוכל להצליח‬ ‫לעשות את זה?‬
‫הוא ענה, "תראה, ההכנות יהיו...‬
‫"די מפורטות, זה ייקח הרבה זמן...‬
‫"אבל אני רוצה לתקוף את דיסני."‬
‫זו קריאת תיגר?‬
‫איזה מזג.‬
‫לא הייתי חולם אפילו לקרוא עליך תיגר.‬
‫דיסני השתמשו במוזיקה של סולומון לינדה‬ ‫במחזמר של "מלך האריות"‬
‫מה שאוון טען שהוא שימוש לא נאות‬ ‫באישור משפטי.‬
‫היה ברור שאחד ממנצלי השיר הגדולים ביותר‬
‫היו למעשה דיסני, ושדיסני מרוויחים‬ ‫סכום גדול של כסף‬
‫מהעבודה המוזיקלית הבסיסית.‬
‫המחזמר החדש הטוב ביותר לשנת 1998 הוא...‬
‫"מלך האריות."‬
‫הסיכויים היו לרעתנו, כבר מההתחלה‬
‫והבנו שאנו עומדים מול חברה עצומה.‬
‫תביעה נגד דיסני בארה"ב הייתה פשוט‬ ‫בלתי אפשרית.‬
‫כאילו, התקציב הלאומי שלנו...‬
‫התקציב הלאומי של דרום אפריקה‬ ‫לא משתווה כל כך לשלהם.‬
‫היינו די בטוחים בתיק שלנו,‬
‫אבל כסף מעולם לא היה ממש המטרה.‬
‫המטרה הייתה...‬
‫לבסס את הזכויות ולעשות רעש גדול.‬
‫ובגלל שרצינו שהעולם ישים לב,‬
‫כמה שהמטרה יותר בולטת, כך טוב יותר.‬
‫מה שאוון דין עושה זה ליצור קשר ולתפוס‬ ‫את דיסני עם כל העוצמה התאגידית שלהם.‬
‫ללחוץ עליהם ממש חזק‬ ‫כדי שיעשו את הדבר הנכון,‬
‫להפעיל לחץ חזק על בעלי זכויות היוצרים.‬
‫"למען השם, שחררו אותנו, אנחנו לא מסוגלים,‬ ‫לא עשינו כלום. הם יציגו אותנו כגזענים."‬
‫וללא כל אזהרה...‬
‫פול ג'נקינס הנחית פצצה ואמר שהוא...‬
‫שהוא מאוד מצטער, אבל "גאלו" לא יכולים‬ ‫להמשיך עם התיק‬
‫ושהם נסוגים מכל הפרויקט.‬
‫היינו מוכנים ומזומנים ופתאום אמרו לנו‬ ‫שאנחנו לא הולכים לשום מקום.‬
‫ידעתי מצד אחד כמה רחוק דיסני מוכנים ללכת‬ ‫כדי להיאבק על התיק הזה בבית המשפט.‬
‫הייתי כמובן מודאג מניגוד אינטרסים‬ ‫וממערכת היחסים המסחרית,‬
‫ולכן, היה לי ברור ש"גאלו" לא יכולה‬ ‫לדון בנושא.‬
‫זה היה, אתם יודעים...‬
‫זה היה מסלול שלו רצינו לכבוש.‬
‫ראינו שאין שום דרך אחרת.‬
‫אם דיסני היו מושכים את הזכויות‬ ‫שהיו בידי "גאלו" באותו זמן,‬
‫הייתה יכולה להיות לזה השפעה גדולה‬ ‫על הרווחים שלנו.‬
‫השקענו כל כך הרבה זמן מאמץ ומשאבים רגשיים‬
‫בלארגן את התיק הזה,‬
‫וממש השתלהבנו על צדקתנו,‬
‫הצדק החברתי שבמטרה שלנו,‬
‫שפשוט לעזוב את זה ולוותר היה...‬
‫אתם יודעים, משהו שלא יכולנו לעשות.‬
‫הגענו רחוק מדי, עברנו את... מבחינה‬ ‫אינטלקטואלית, עברנו את נקודת האל חזור.‬
‫הייתה בעיה ענקית, אוון דין הוא אחד‬ ‫מעורכי הדין הכי יקרים ביוהנסבורג,‬
‫הוא לא עבד בחינם.‬
‫וכל התיק היה יכול להיתקע אלמלא העובדה‬
‫שידידי האנרו נתקל בשר התרבות‬ ‫בשדה התעופה של איזו ארץ מרוחקת.‬
‫טסתי חזרה ליוהנסבורג...‬
‫בשבת בבוקר.‬
‫ואני עומד שם באולם הטיסות היוצאות‬ ‫ונכנס איזה בחור...‬
‫והסתכלתי עליו והסתכלתי שוב,‬ ‫וראיתי אותו בטלוויזיה.‬
‫אז ניגשתי אליו, הוא עמד לבדו,‬
‫ואמרתי...‬
‫"ד"ר ג'ורדן, שמי הוא האנרו פרידריך...‬
‫"אני עו"ד מיוהנסבורג. אני מייצג את משפחתו‬ ‫של סולומון לינדה."‬
‫"כן", הוא עונה, "קראתי על זה."‬
‫זה היה מסוג הדברים שאתה פשוט נתקל באנשים‬ ‫ואנשים מזהים אותך, נכון?‬
‫הנה הכרטיס שלי, הכרטיס שלך...‬ ‫אתה יודע.‬
‫משהו כזה.‬
‫אמרתי לו, "ד"ר ג'ורדן, אתה לא יודע מי אני‬
‫אבל זה בנוגע למורשת.‬
‫מורשת לאומית.‬
‫השיר 'מבובה' חייב לחזור,‬
‫ואני לא יכול להיאבק באמריקאים‬ ‫אם אין לי כסף."‬
‫והוא הסתכל אליי...‬
‫ושאל, "כמה אתה צריך?" עניתי, "הרבה".‬
‫יש כאן אנשים מחברות שמרוויחים מיליונים,‬
‫מנצלים את האומנות,‬
‫הכישורים, הכישרון המוזיקלי של האפריקאים.‬
‫המון כסף.‬
‫זה היה אמור להוות תקדים משפטי חשוב מאוד.‬
‫העובדה היא שהם החליטו לסייע לנו,‬ ‫וזה היה שווה זהב.‬
‫פשוטו כמשמעו ובלשון השאלה.‬
‫- משרד האומנות והתרבות -‬
‫ברגע שזכינו למימון,‬
‫השלב הבא היה איך אנחנו מוצאים עכשיו‬ ‫סמכות משפטית בדרום אפריקה.‬
‫אם אתה רוצה לשפוט מישהו שלא כאן‬ ‫בדרום אפריקה, אתה חייב‬
‫לחבר לעניין או לשעבד רכוש מסוים שיש להם‬ ‫בדרום אפריקה.‬
‫הבנתי, גיליתי שלידסני יש בעלות על בערך‬ ‫250 סימנים מסחריים רשומים בדרום אפריקה.‬
‫שהם רכוש על פי החוק הדרום אפריקאי.‬
‫אז, החלטנו לצרף את הסימנים המסחריים‬ ‫של דיסני, מיקי מאוס ודונלד דאק,‬
‫כדי לתת לנו את הזכות לתבוע אותם כאן.‬
‫אני רק זוכר שחשבתי, "זה ממש גאוני".‬
‫הדרום אפריקאים התעוררו לסיפור חדש,‬
‫עורך דין לוקח סימנים מסחריים של דיסני‬ ‫כבני ערובה.‬
‫הייתי ממש שמח לדעת איך האנשים בברבנק‬ ‫שניהלו את דיסני, כשהם התעוררו בבוקר‬
‫הם גילו שבצד השני של העולם, לאנשים האלה‬ ‫שהם לא שמעו עליהם הייתה התעוזה‬
‫לקחת את מיקי מאוס כבן ערובה.‬
‫ה"לונדון טיימס" מאוד התעניין בזה.‬
‫ה"ניו יורק טיימס", "לוס אנג'לס טיימס",‬ ‫כולם לקחו את המאמר.‬
‫דיסני הגדולים והרעים‬ ‫נגד משפחה אפריקאית ענייה...‬
‫זה היה חומר מצוין לתקשורת‬ ‫ונראה לי שזה הפעיל לחץ על דיסני.‬
‫ממש תוך... הייתי אומר ארבעה‬ ‫או חמישה ימים...‬
‫אוון קיבל שיחה.‬
‫מאוד רגשנית, בהחלט נגענו בעצב חשוף.‬
‫הטענה שלנו הייתה,‬ ‫"התרחשה הפרת זכויות יוצרים ונעשו נזקים.‬
‫אנו תובעים אתכם, קודם כל,‬ ‫לצו מניעה שיעצור אתכם מלהמשיך לסחור‬
‫ב'האריה ישן הלילה' בדרום אפריקה‬ ‫ללא אישור.‬
‫ודבר שני, אנו רוצים פיצויים‬ ‫על השימוש הלא מאושר שנעשה."‬
‫אז הגשנו את המסמכים האלה לדיסני‬ ‫והם הגיבו כמו חתולים כועסים,‬
‫והם הביאו את התותחים הכבדים שלהם‬ ‫כדי להכביד עלינו וכל דבר שקשור אלינו.‬
‫הם היו כהלכה עכשיו מול בית המשפט‬ ‫בדרום אפריקה.‬
‫מה שדיסני החליטו לעשות,‬ ‫הם הביאו בקשה דחופה‬
‫המבקשת מבית המשפט‬ ‫לוותר על הצמדת הסימנים המסחריים.‬
‫אנו נגררנו בבית המשפט באופן לא צפוי‬
‫כדי לתת מענה לעניין הזה.‬
‫הייתי נורא לחוץ‬
‫כי אתה מבין שיש לך רק ניסיון אחד.‬
‫אם ניכשל בזה, זה נגמר.‬
‫תכננתי, הרבה לפני שהשימוע הזה הגיע‬ ‫לצאת לכמה ימי חופש בשמורת משחקים.‬
‫נסעתי עם אשתי ונהנינו מצפייה במשחק‬
‫כשקבלתי הודעה לטלפון הסלולרי‬
‫האומרת שפסק הדין הגיע ושהוא לטובתנו,‬ ‫מה שכמובן מילא אותי בשמחה.‬
‫בית המשפט פסק לטובתנו ושהמשפט חייב להמשיך.‬
‫בשלב זה, דיסני הבינו שזו לא‬ ‫טענה דמיונית שהבאנו ובואו נדבר עסקים.‬
‫וזה בסופו של דבר הביא לדיונים על פשרה.‬
‫לתדהמתי,‬
‫כמעט מיד, עורכי הדין של דיסני‬ ‫הגיעו עם הצעה לפשרה על סכום חד פעמי,‬
‫תשלום של תמלוגים עתידיים מכל העולם,‬
‫ודיסני קבע תנאי מאוד נוקשה לפשרה האומר‬
‫שסכום הכסף ששולם מעולם לא ייחשף לציבור.‬
‫מבחינתי,‬ ‫זה היה שילוב של פעולת חקיקה מאוד...‬
‫עצבנית ולחוצה שהייתה מוצלחת‬ ‫מעבר לכל מה שדמיינתי.‬
‫הייתי מרומם, זה היה עבורי,‬
‫השיא של הקריירה שלי.‬
‫- שריטה על התקליט של דיסני -‬
‫כתבתי הודעה לעיתונות על ניצחונו הגדול‬ ‫של אוון,‬
‫זה היה כזה, "ניצחון היסטורי לעורך דין‬ ‫דרום אפריקאי.‬
‫"סוף סוף צדק לסולומון לינדה."‬
‫בני אדם, אנחנו אוהבים סוף טוב,‬ ‫זה כמו סרט של דיסני.‬
‫זה כאילו כל הכאב והצער נפתרים והצדק מנצח‬
‫והאנשים היפים רוקדים אל השקיעה יד ביד.‬
‫זה היה סיום מהאגדות.‬
‫זה היה.‬
‫אני עדיין חושב שזה היה נס.‬
‫זו הייתה כזו ירייה באפלה.‬
‫לנהל ולנצח בתיק‬
‫שהרגשתי שממש עשה שינוי אמיתי אצל אנשים‬
‫במקום תאגידים שפשוט מסתכלים‬ ‫על מספרים בדוחות הכספיים שלהם‬
‫הפך את זה לתיק מיוחד עבורי.‬
‫הפרסום שהתקבל היה...‬
‫לחלוטין לטובתנו,‬
‫וזה שהצלחנו לדחוף עניין מקומי‬ ‫אל העין הציבורית.‬
‫זה באמת היה סיפור בין-לאומי.‬
‫- זו תביעה, תביעה ענקית -‬
‫הייתה הכרה חד משמעית‬
‫על ידי מלחינים בארה"ב‬
‫שניצלו את השיר במשך שנים‬
‫שהכתוביות בפשרה האחרונה‬
‫יוודאו שהציבור ידע‬ ‫שזה השיר של סולומון לינדה.‬
‫ואיכשהו המשמעות של זה כלפיי‬ ‫היא שהשיר חזר הביתה.‬
‫בבית שגדלתי בו בזולה‬
‫לא היה לנו חשמל.‬
‫והקירות והרצפות לא היו מבטון,‬ ‫הם היו מלבנים.‬
‫והרצפה הייתה עפר.‬
‫חשתי התרגשות.‬
‫שהעוני הזה שחווינו לכל כך הרבה זמן‬
‫אולי מגיע לקיצו‬
‫ונתחיל חיים חדשים.‬
‫שנוכל להיות אנשים יציבים יותר, עם כבוד.‬
‫אני לא רוצה שהילדים שלנו יחיו‬ ‫את החיים ששרדנו.‬
‫יורשותיו של כותב השירים המנוח,‬ ‫סולומון לינדה‬
‫ניצחו במאבק המשפטי מול תאגיד דיסני ואחרים‬
‫שטענו לזכויות על שירו של לינדה מ-1939,‬ ‫"מבובה".‬
‫השיר היה בשימוש בלהיט הענק של דיסני,‬ ‫"מלך האריות".‬
‫המנגינה יצרה רווח של מעל מאה מיליון ראנד‬ ‫בתמלוגים עבור בעלי זכויות היוצרים.‬
‫המשפחה תקבל פיצויים על תמלוגים מהעבר.‬
‫אז, רגע לפני שהפשרה הייתה מוכנה,‬ ‫אוון ביקש שאעשה לו טובה אחת אחרונה.‬
‫הייתה מחשבה שהמשפחה בערך סמכה עליי,‬
‫ואני מניח שהוא רצה שאשמע את התאוריה שלו‬ ‫לגבי למה זה היה רעיון טוב להגיע לפשרה‬
‫ואז אנסה להסביר את זה לאחיות.‬
‫הדבר הגדול שהיה צריך להסביר היה‬ ‫שאוון תבע 60 מיליון ראנד,‬
‫שזה בערך שתיים ורבע מיליון דולר בשלב זה,‬ ‫והפשרה הייתה הרבה פחות מזה.‬
‫חלק מהעסקה היה שאני צריך לחתום‬ ‫על הסכם סודיות,‬
‫מה שאמר שאני לא יכול לדבר על זה בפומבי,‬
‫מה ששם אותי במצב בלתי אפשרי.‬
‫כל מה שנאמר מעבר לזה פשוט נשמע‬ ‫ערמומי ומתחמק.‬
‫עשיתי מה שביקשו ממני...‬
‫הקדשתי מעט מחשבה לעניין ואמרתי להן,‬ ‫אם לתמצת,‬
‫"תראו, אם זה היה כסף שלי... הייתי מתפשר"‬
‫הכסף...‬
‫הוא לא היה מכניס אותן למכוניות פרארי.‬
‫אבל זו הייתה ציפור ביד, זה משהו‬ ‫שאפשר לבנות עליו.‬
‫הייתי שמח במיוחד שהתיק נסגר בפשרה.‬
‫במבט לאחור,‬ ‫ברגע הספציפי ההוא הייתי די נאיבי.‬
‫לא היה לי מושג לגבי הסיבוכים שעמדו לפרוץ.‬
‫- יורשות מלך האריות במאבק כואב -‬
‫עלו בעיות בפשרה,‬
‫והאחיות היו מאוד לא מרוצות מחלקים מסוימים‬ ‫של מה שהתרחש.‬
‫הכול התחיל כשהיו שאלות לגבי הכסף.‬
‫אמרו לנו, כמו לילדות, מה לעשות.‬
‫היינו מודאגים מאיזו השפעה תהיה על הבנות‬
‫מכך שערימת כסף פתאום תיפול עליהן.‬
‫דיסני...‬
‫רצו כתנאי לפשרה‬ ‫שהכסף ישולם להן לתוך קרן.‬
‫מה שראיתי כמחויבות אישית‬ ‫היה לוודא שקרן ראויה תיפתח‬
‫ותנוהל על ידי אנשים מקצועיים וראויים.‬
‫הבנתי שיש לנו רואה חשבון, גלן דין,‬ ‫בגלל הרקע הפיננסי שלו,‬
‫היה לנו את ניק מוטסצה,‬
‫עוד נאמן, בגלל המעורבות שלו‬ ‫באופן בו תמלוגים מוזרמים,‬
‫ובנוסף גם אני, בגלל הקשר שלי עם המשפחה.‬
‫בצמיחה של התיק הזה, במיוחד ההצמדה‬ ‫של נכסי דיסני,‬
‫דרום אפריקאים התחילו להאמין שיש מיליוני...‬
‫דולרים,‬
‫שעומדים לצאת מזה.‬
‫היו ציפיות מצד האחיות כבר מההתחלה,‬ ‫שהן יהיו מולטי מיליונריות לשארית חייהן‬
‫והיה קשה מאוד להסתדר עם הציפיות האלה,‬
‫למעשה הייתי אומר שזה היה בלתי אפשרי להסתדר‬ ‫עם הציפיות האלה.‬
‫והיה גם קושי של מחסום השפה בנוסף,‬
‫והאדם היחידי מבין הנאמנים‬ ‫שדיבר את השפה הזו היה ניק מוטסצה.‬
‫אבל וידאנו באותו זמן שהשתמשנו במתורגמנים,‬
‫למעשה, נהגו של האנרו פרידריך...‬
‫היה משבט הזולו והיה מתרגם עבורנו.‬
‫הייתי צריך לבדוק אם הן בסדר‬
‫עם מה שהיה בדיון, ואם היו להן שאלות‬
‫אסור להן לתת לנו להתקדם בלעדיהן,‬ ‫הן חייבות להרים יד,‬
‫ולשאול שהכול יהיה ברור ויהיה אפשר להתקדם.‬
‫לקח להן הרבה זמן להניח ידיים על הכסף,‬
‫כלומר, הקרן לא יכלה להיות משולמת ממש אחרי‬ ‫הסכם הפשרה.‬
‫אז זה לכשעצמו‬
‫לא התקבל בברכה אצל הגברות,‬
‫וזה הרגע שבו האמון...‬
‫התערער מעט.‬
‫כשהקרן נפתחה, לא ממש הבנתי,‬
‫לא הרגשנו טוב לגבי כל העניין.‬
‫הוזמנתי להיות נאמן על הקרן והחלטתי שלא‬ ‫כי הרגשתי שאני לא אדם כזה.‬
‫ואני לא. אני לא אדם שיושב בפגישות‬ ‫וסופר דקות, הייתי פשוט מאכזב אותן.‬
‫נראה שזה בידיים טובות, היו מעורבים בזה‬ ‫כוחות גדולים ממני.‬
‫הממשלה, ארגון זכויות המוזיקאים,‬
‫אחד ממשרדי עריכת הדין‬ ‫הגדולים והעשירים במדינה,‬
‫ואפילו שזה לא היה סכום הכסף הגדול‬ ‫שהמשפחה ציפתה לו,‬
‫היה צריך להיות להן מספיק כסף‬ ‫כדי לעשות שינוי משמעותי בחייהן.‬
‫אכזבתי אותן.‬
‫כן, אכזבתי.‬
‫לא ראיתי את בנותיו של לינדה כבר, אלוהים...‬ ‫כמעט עשר שנים.‬
‫אין לי מושג איזו קבלת פנים אקבל.‬
‫אם אני נחשב כאחד הנבלים בסיפור הזה, אז...‬
‫כבר 77 שנים שהדרמה הזו מתגלגלת.‬
‫בואו פשוט נקווה שהעניין הזה ייפתר‬ ‫לפני שנמות.‬
‫- עשר שנים לאחר הכרזת פשרה -‬
‫אני מגיע לסוואטו כל חיי.‬
‫הייתי מגיע לכאן מדי פעם עם הוריי.‬
‫אני זוכר שהיינו מסיעים לכאן משרתים‬ ‫כשיצאו לחופשה, ושהיה המון מטען.‬
‫איפה רחוב מאדלין פסס?‬
‫אוקיי, לא לדאוג.‬
‫זה לא הרחוב הזה.‬
‫אחרי ההתקוממות ב-1976...‬
‫מבחינת המתח הפוליטי, ילדים היו רואים אותך‬ ‫והיו רואים עור לבן והיו צועקים "מטרה!"‬
‫והם היו מנסים לסקול אותך.‬
‫אז מאז זה כמו לחזור, אני מגיע לסוואטו‬ ‫ואני...‬
‫כל פעם שאני נכנס למכונית כדי לנסוע לסוואטו‬ ‫אני מרגיש קצת לחוץ.‬
‫יכולת, אם היית רוצה,‬ ‫להתייחס לזה כלסיפור על פרנויה לבנה.‬
‫וזה באמת כך.‬
‫ובנוסף אני אמור לדעת בדיוק איפה אני עכשיו,‬ ‫כי הכול נראה לי מאוד מוכר.‬
‫ארוחת לינדה.‬
‫ואז לישון.‬ ‫-עבר הרבה זמן.‬
‫אתן יודעות למה אני כאן?‬ ‫-לא.‬
‫הקשיבו, אני מצטער.‬
‫בפעם האחרונה שראיתי אתכן הזדקנתי‬ ‫ונהייתי אפור, וניסיתי להתחיל חיים שונים.‬
‫ואני מצטער מאוד שזה קרה לכן, שחייכן עדיין‬ ‫לא מאושרים. שהדבר הזה עדיין קורה.‬
‫לא הרבה השתנה. הכול נשאר כמו שהיה כשעזבת‬ ‫בפעם הקודמת. אין התקדמות או נסיגה.‬
‫זה קפוא במקום.‬
‫יש לנו שאלות, בתור המשפחה,‬ ‫ואנו אמורות לדעת דברים.‬
‫ואנו מעלות שאלות שאנו רוצות לדעת בנוגע‬ ‫לכמה שולם בהתחלה, בכמה נעשה שימוש,‬
‫ומה יקרה בהמשך.‬
‫אז מעולם לא קיבלת מסמכי חשבונות.‬ ‫לא קיבלת מההתחלה,‬
‫"זה סכום הכסף שנכנס, זה כמה ששילמו".‬ ‫-לא.‬
‫יהיה מאוד נחמד אם יספקו לנו את התצהירים‬ ‫מתחילת האשראי הראשוני.‬
‫כן.‬ ‫-שאין לנו שום גישה אליהם.‬
‫אוקיי, אז אם את זוכרת את התקופה,‬ ‫בתחילת 2006,‬
‫הם ביקשו ממני לדבר עם דודותייך ואמך‬ ‫על הפשרה ההיא והסבירו לי כך שאני אבין.‬
‫מה שאמרו לי זה שהייתה פשרה במזומן‬
‫האנרו עבד במשך... מ-1999, על התיק הזה‬ ‫ללא תשלום והוא היה אמור לקבל 20 אחוז.‬
‫וכל שאר הכסף היה אמור ללכת לצאצאים.‬
‫אבל אז, משום מקום, משהו השתנה,‬ ‫היו חשבונות משפטיים עצומים שנכנסו לתמונה.‬
‫לי אמרו שהממשלה, מחלקת האומנות והתרבות,‬ ‫מתכוונת לשלם את ההוצאות המשפטיות,‬
‫ופתאום, באו משום מקום התביעות העצומות האלה‬ ‫נגד הנכס שהגיעו מאוון דין ושני עו"ד אחרים‬
‫שאת שמותיהם לא הצלחתי לזכור.‬
‫אז אמרתי, "אתם לא יכולים לעשות את זה.‬ ‫בטחתי בכם.‬
‫"אתם הופכים את השם של..."‬ ‫הרבה גברים לבנים שמעורבים.‬
‫"אתם גורמים לנו להיראות כגנבים,‬ ‫אתם לא יכולים לעשות לי את זה."‬
‫זוכרת את היום ההוא, שהיה כתוב בעיתון‬ ‫"סוף סוף צדק לסולומון לינדה"?‬
‫וגם "סוף סוף עשינו כאן משהו טוב".‬
‫אי אפשר לדבר ככה ואז להגיד בסוף היום,‬
‫"נתייחס אליכם כאל ילדים", וגם אליי‬ ‫באופן מסוים,‬
‫"אינכם זכאים לדעת את האמת."‬
‫הם גבו מאיתנו, מכספי הפשרה.‬
‫הם כן לקחו את הכסף הזה שאתה מדבר עליו.‬
‫הם לקחו?‬ ‫-כן.‬
‫ידענו שאנו צריכות לשלם להאנרו.‬
‫לא ידענו שהכסף יועבר לכל מי שעבד על התיק.‬
‫ידענו רק על שכרו של האנרו,‬ ‫זה שהתחלנו איתו.‬
‫כשהם לקחו את הכסף הם אפילו לא הודיעו לנו,‬ ‫"זה הסכום שניקח".‬
‫ראיתי שהאנשים האלה חושבים שאנחנו טיפשות.‬
‫חשנו חסרות כוח כי ראינו מה קורה,‬ ‫אבל לא יכולנו לעשות כלום לגבי זה.‬
‫כולנו קיבלנו פיצויים...‬
‫כמובן...‬
‫אבל זה לא היה תיק‬
‫שבו מישהו מהצד שלנו עמד להתעשר ממנו.‬
‫נקודה.‬
‫זה לא משנה כמה שתסביר. כשהכסף מתגלגל,‬
‫אתה צריך להסביר שוב.‬
‫ובפעם הבאה שהכסף מתגלגל, תצטרך להסביר שוב.‬
‫אני אדבר בכנות רבה ו...‬
‫האשימו אותנו הרבה זמן,‬
‫הנאמנים הואשמו לתקופה ארוכה,‬
‫בניהול לא נכון של הכסף שלהן ובזבוז שלו‬ ‫ושלא נתנו להן אותו. אבל...‬
‫סכומים הועברו. מספר סכומים גדולים של כסף‬ ‫הועברו,‬
‫ובמקרה מסוים קיבלנו שיחה מאחת האחיות‬ ‫והיא אמרה שהיא צריכה עוד כסף,‬
‫ואמרנו, "אבל שילמנו לך סכום גדול של כסף,‬ ‫מה עשית איתו?"‬
‫"שתיתי הכול", הייתה התגובה.‬
‫הכסף בוזבז, הוצא לשווא, ו...‬
‫ובמקרים מסוימים פשוט היה חסר,‬ ‫חודש או חודשיים אחרי שהועבר להן.‬
‫- "שאל כל אחת מהן מה עשו עם הכסף -‬
‫- ותגלה שהוא בוזבז על אלכוהול -‬
‫- הבנות האלה לא היו החברות הכי טובות‬ ‫של עצמן", אמר אוון דין -‬
‫אני רוצה לדעת אם אוון אמר‬ ‫שאנחנו שתייניות שמבזבזות כסף.‬
‫האם הוא אי פעם ביקר באחד מבתינו‬ ‫או בבית ילדותינו בזולה?‬
‫הוא אפילו לא יודע איפה אני גרה.‬
‫זה גם מצחיק כי‬
‫אני היחידה ששותה. הן לא שותות.‬
‫הם הביאו אלכוהול ואמרו, "בואי נשתה.‬ ‫זה הכסף שלך. תיהני ממנו."‬
‫עכשיו הם מסובבים את זה,‬ ‫אומרים שאנחנו שתייניות.‬
‫הם נשארים שיכורים, אנחנו לא תמיד שיכורות.‬
‫כשיש לך קריסה במערכת יחסים,‬ ‫בדרך כלל מפנים אצבע מאשימה לאחר מכן.‬
‫מישהו חייב להיות אשם במשהו.‬
‫לי בהחלט...‬
‫אין שום סיבה לפגוע במשפחה.‬
‫עשיתי כפי יכולתי עם מה שהיה לנו,‬
‫ולא עשיתי שום דבר...‬
‫שאמור לעורר כלפיהן דעות קדומות.‬
‫ברמה אישית, ממש לא רציתי‬ ‫להפוך את זה לעניין שלי,‬
‫לשפוט לגבי‬ ‫אם הן ניהלו נכון את הכסף או לא.‬
‫הייתי מאוד ברור בחשיבה שלי, בגישה שלי,‬
‫שזה לא מתפקידי.‬
‫אבל מי אמר מי האנשים המתאימים להדריך אותן?‬
‫מעולם לא הוכשרתי כיועץ פיננסי.‬
‫תראו, קיבלתי החלטה להתפטר,‬ ‫ואיני זוכר את התאריך, או את השעה,‬
‫שחשבתי שזה היה הדבר הנכון לעשות.‬
‫המשפחה הביאה את אחד מבני המשפחה‬ ‫כדי להחליף את ניק.‬
‫אני פשוט לא יכולתי...‬
‫להמשיך להשאיר את הכדורים באוויר.‬
‫עזבתי, התפטרתי.‬
‫עשינו את שלנו. הייתי אומר שאנחנו,‬ ‫האנרו ואני, עשינו את שלנו,‬
‫ואני חושב גם שהן שמחו שיהיה להן‬ ‫פנים חדשות בעניין, במיוחד פנים שחורות.‬
‫נראה לי שהיה, שוב, מרכיב של חוסר אמון,‬
‫והייתי יותר משמח, בשלב ההוא,‬ ‫לקחת צעד אחורה ולתת‬
‫את האחריות ואת התפקיד למישהו אחר‬ ‫כי בשלב הזה זה כבר הספיק לי.‬
‫כשמגיע הזמן לדבר על כסף, כולם מתפטרים.‬
‫כמה זה היה?‬
‫זה הדבר היחיד שמציק לנו.‬
‫לא יכול להיות שכמוטבות לא יגידו לנו‬ ‫כמה ניתן לנו.‬
‫עכשיו כשיש מאבק.‬
‫הם רוצים לברוח עם חלק הארי.‬
‫לאבינו לא היה כלום...‬
‫הוא מת חסר כל.‬
‫אנו רוצות את האמת.‬ ‫רק כשנדע את האמת נוכל לסגור מעגל.‬
‫אני מניח שהדבר הכי חשוב עבורי הוא‬ ‫שבמקרה הזה, ניסיתי לארגן סדרה של אירועים‬
‫כדי שלשם שינוי, תראו דרום אפריקאים לבנים‬ ‫עושים משהו שנוכל להתגאות בו, כן?‬
‫ואני שונא את המחשבה‬ ‫שההישג הזה עומד להילקח ממני.‬
‫יש תהומות של אי הבנה הדדית.‬
‫אני לא מדבר זולו, שתיים משלושת האחיות‬ ‫לא מדברות אנגלית טובה.‬
‫עם פחד מתמיד שמושגי חשבונאות‬ ‫שהם למעשה בלתי ניתנים לתרגום.‬
‫זה יוצר מעין קרקע מאוד פוריה לחשדות‬ ‫מהסוג הגרוע ביותר.‬
‫אני ממש מקווה שיש הסברים‬ ‫פשוטים וכנים לכל זה, וש...‬
‫הרשויות יוכלו לענות על זה סוף סוף.‬
‫אני חושב שעד כה, כל מי שדיברתם איתם‬ ‫באופן מסוים, נהגו בחמקנות.‬
‫יש דברים שהם יודעים ולא יכולים לספר לכם‬
‫בגלל צו איסור פרסום שהוטל על היישוב הזה‬ ‫ב-2006.‬
‫נראה לי שמה שצריך לעשות זה לארגן פגישה‬ ‫עם אוון דין.‬
‫אוון היה הקפטן של הספינה.‬
‫הוא מי ששיחק תפקיד מרכזי בהקמת הקרן.‬
‫אז אם יש מישהו שיכול להפעיל את ההשפעה שלו‬ ‫ולשכנע את השחקנים האחרים שהגיע הזמן‬
‫לשים את כל הקלפים על השולחן, נראה לי שאוון‬ ‫יהיה האדם המתאים להתחיל איתו.‬
‫בוקר, ריאן!‬ ‫-ד"ר דין, מה שלומך?‬
‫בבקשה, שב.‬
‫אז איפה העניין הזה התחיל להתמוטט?‬
‫שלושת בנותיו של לינדה, מה שהן אומרות זה,‬ ‫"אנחנו לא מבינות מה קרה כאן.‬
‫וכן, יש לנו כסף, אבל אנו לא בטוחות‬ ‫שקיבלנו את כל מה שמגיע לנו.‬
‫ואף אחד לא נותן לנו תשובות ברורות."‬
‫הן לא מדברות אנגלית.‬ ‫-אני אהיה הוגן איתך.‬
‫זה תיק מסובך בצורה יוצאת דופן.‬
‫הייתי אומר שיש רק קומץ עורכי דין‬ ‫שמבינים את התיק.‬
‫איך אפשר לצפות מהאנשים האלה להבין את זה,‬ ‫אין סיכוי שהן יבינו את זה אי פעם.‬
‫יכול להיות שהבנות עובדות עלינו,‬ ‫ שהן עובדות עליי,‬
‫שהן יודעות יותר משחשבנו.‬ ‫האפשרות השנייה...‬
‫היא שלנאמני הקרן וחבריהם יש משהו להסתיר.‬
‫אני מאוד בספק.‬
‫אני ממש לא חושב שזה המצב.‬
‫תראה, אם לא היה מעקב נכון‬ ‫על מה שקרה לכסף,‬
‫וכולם מצטערים לשמוע על זה,‬ ‫כי זה בדיוק המצב שרציתי להימנע ממנו.‬
‫אולי הבנות מדמיינות את כל הבעיות האלה,‬ ‫למיטב ידיעתי.‬
‫חשוב לומר שנאמני הקרן האלה עשו זאת בחינם,‬ ‫לא שילמו להם,‬
‫וזו העובדה שגם הבנות יודעות שהמון אנשים‬ ‫יצאו מגדרם עבורן במקרה הזה.‬
‫כולנו עשינו את זה כי חשבנו שזו מטרתה טובה‬ ‫לתמוך בה,‬
‫וקצת יותר הכרת תודה מצד הבנות‬ ‫לא הייתה מזיקה, בכנות.‬
‫נראה לי שהן בעצם מתעללות בך.‬
‫נראה לי שהן מנסות להשליך‬
‫את חוסר היכולת שלהן לטפל בעיניהן עלייך,‬
‫ולדעתי זה מאוד לא הוגן כי עזרת להן‬ ‫באמונה שלמה בעבר.‬
‫נראה לי שהשקיפות, האמת היא הדבר היחיד‬ ‫שישחרר אותנו.‬
‫אם לא כולם ישחקו עם קלפים גלויים,‬ ‫העניין הזה לא עומד להיעלם. אנו לא...‬
‫אני מסכים איתך, ו...‬
‫אני שמח מאוד לעזור לאנשים עם בעיות‬ ‫של זכויות יוצרים‬
‫כי זה התחום שלי, ואני בטוח בעצמי,‬ ‫אבל אל תבקש ממני‬
‫לבוא ולעשות עבודה מקצועית בתחום‬
‫שאני לא יודע עליו כלום, זה לא יקרה.‬
‫בואו פשוט נגיד,‬
‫כל עו"ד שהיה מעורב עד כה‬ ‫עשה ערימות של כסף, אוקיי?‬
‫האם אוון יגיד רק...‬
‫"אני אנוכי,‬
‫אני נותן חשיבות גדולה יותר לאינטרסים שלי."‬
‫לא נראה לי שהוא יגיד את זה.‬ ‫איזה עו"ד העולם יגיד?‬
‫מצד שני, הוא עורך הדין הטוב ביותר‬ ‫לקניין רוחני,‬
‫בהחלט בדרום אפריקה, הוא מקצוען אמיתי.‬
‫זה תמיד המצב, "אם אתה רוצה את שירותיי,‬ ‫שלם את המחיר שלי, אוקיי?"‬
‫וזו המציאות הקשה שעלייך לחיות איתה.‬
‫אז, על מה אתלונן? שזה הכלל שלי?‬
‫בצורה מסוימת זה לא היה הוגן אך מצד שני...‬
‫ללא אוון דין לא היינו מתקדמים לשום מקום.‬
‫- מרץ 2018 -‬
‫מספר חודשים עברו.‬
‫המשפחה הצליחה לתת לנו כמה חשבונות בנק,‬
‫ואני עברתי...‬
‫על כל התצהירים שהצלחתי להשיג‬
‫והסקתי כמה מסקנות ולא הצלחתי למצוא‬ ‫תשלום לא חוקי אחד שיצא מהחשבון.‬
‫יש פערים בידע שלי, יש כמה תצהירים חסרים.‬
‫כאדם שריאותיו רעבות לחמצן החזק של האמת,‬
‫אמרתי,‬ ‫"אני חושש, אני מצטער לאכזב את המשפחה",‬
‫פשוט אין כל ראיות להונאה מהסוג שהן טענו.‬
‫זה לא סיפור של פשע מתוחכם,‬ ‫זה סיפור על חוסר הבנה‬
‫וציפיות מפוספסות, וזה כנראה בגלל ההיסטוריה‬ ‫שלנו בדרום אפריקה.‬
‫זה כנראה בלתי נמנע שזה נגמר כך.‬
‫האמת היא שדרום אפריקה היא מדינה‬
‫שבה אנשים מגזעים שונים לא מכירים‬ ‫זה את זה היטב ולא בוטחים זה בזה,‬
‫ושבה כמעט כל מחלוקת...‬
‫נוטה להיות גזענית מיד.‬
‫נראה שכל המקרה‬ ‫משולב בחשיבות סימבולית עצומה‬
‫עבור הדרום אפריקאים, עבור אומה שהייתה‬
‫בצד המפסיד של ההיסטוריה‬ ‫לאורך כל כך הרבה זמן.‬
‫אנחנו עדיין שולחים ידיים אחד כלפי השני‬ ‫ברקבובית הבלבול וחוסר ההבנה ההדדי הזו.‬
‫שום דבר לא ממש נפתר במדינה הזו,‬ ‫שום דבר לא נשכח או נסלח.‬
‫יש טינות עתיקות ועמוקות ענקיות.‬
‫העניינים הקדומים האלה, הם איתנו יום-יום‬ ‫ויושבים לנו על הכתף,‬
‫כל מי שבמדינה הזו, זה מדבר אליהם כל הזמן.‬
‫העובדה הייתה כה פשוטה.‬
‫הבחור כתב את השיר. הוא כתב את השיר.‬
‫הוא נעמד מול המיקרופון ושר את המנגינה‬ ‫שהרוויחה 60 מיליון דולר.‬
‫אני מניח שזו לא הייתה בדיוק התוצאה...‬
‫שקיוויתי לה‬ ‫או שהמשפחה קיוותה לה, אבל...‬
‫זה היה הרבה יותר טוב מלהפסיד.‬
‫- הסכם הפשרה תם ב-31 בדצמבר 2017. -‬
‫- המחקר של יוצרי הסרט מראה -‬
‫שכל בת קיבלה פחות מ-250 אלף‬ ‫לאורך חיי העסקה -‬
‫- לבנות לינדה אין עוד תביעה‬ ‫לתזרים תמלוגים -‬
‫- על כל גרסה של שירו של אביהן‬ ‫או על "מבובה" עצמו, -‬
‫- פרט למספר מדינות אפריקאיות קטנות. -‬
‫- הזכויות האלו עדיין בידי‬ ‫המו"ל האמריקאים המקוריים. -‬
‫תרגום כתוביות: יובל מזרחי‬